I tidligere episoder:
- Ta ungene! - Flytt dere!
21 sårede, 4 døde soldater, og vi later som ingenting.
DC må finne ut hvem det var. Vi må være klare når de gjør det.
- R. Boothe, våpenhandler. - Jeg vil avlytte ham.
Det hjelper lite å drepe ham. Vi får alt hvis vi avlytter han.
Du inngikk en avtale med F. Jarif, som angrep folk fra USA på stranda.
- Han høres panisk ut. - Det burde han være.
Det er ikke noe oppdrag vi har vurdert så omhyggelig -
- og gransket så nøye som det vi har i dag.
Det målrettede drapet på et menneske.
I dette tilfellet Fahim Jarif.
Mannen som er ansvarlig for bombeangrepet på stranda i Tyrkia.
Jarif oppfyller alle de tre kravene til at vi går over grensen til drap.
Én: Han er en varig trussel mot både USA og Europa.
- Uganda? - Hjemlandet mitt.
- Muslim? - Selvsagt.
- Vær så god. - Takk.
To: Han er umulig å ta til fange.
Han er høyt oppe i myndighetene og godt beskyttet.
Mossad har prøvd å drepe ham i flere år, uten å lykkes.
Og tre: Kvaliteten på etterretningene.
Vi identifiserte Jarif som hjernen bak det -
- da vi avlyttet Rainer Boothe, under ledelse av Adam Dalton.
La meg si klart fra: Oppdraget er det vanskeligste vi kan få.
Vi har sendt de beste, men vi må være klare for alt.
- Giftet du deg med en vantro? - Han konverterte.
Hva syns du om Koranen, professor Weber?
Koranen er mer enn ei bok. Den er et budskap.
Og Gud lærer oss det, uansett språk og nasjonalitet.
For det er Han som har skapt alt.
- Takk. - Takk.
Hvis det går bra, vil de reise inn i og ut av Teheran på få timer.
Ingen vil merke at vi faktisk har vært der.
Hvor fikk du tak i en pistol i Iran?
Aktivumet som plukket oss opp, var forberedt.
- Hvor fikk du din? - En spesialsoldat ga meg den i gave.
Han må ha hatt god smak.
- Hvor lenge er det siden? - For lenge, min venn.
- Hva med fisketuren vår? - Ja da.
En dag skal jeg bli med deg til Blue Ridge-fjellene.
- Du husker min bror Hassan. - Selvsagt. Hyggelig å se deg igjen.
- Sersjant Jaz Khan. - Mr. Larijani.
- "Sjefen" har fortalt alt om deg. - Er ikke du offiser nå?
Ja, hva kan jeg si? Navnet ble hengende.
- Etter deg, min kjære. - Slutt nå.
- Har du jobbet med tullingen lenge? - I snart tre år.
- Støttetroppene? - Offisielt, men hun tok Jimmys plass.
- Er alle her? - Se etter selv.
- Hei. - Hvordan er bryllupsreisen deres?
Spør meg om et par timer.
Hun tok av seg ringen så fort vi hadde landet.
- Såret jeg deg? - Og dere? Har dere problemer?
Tolleren trodde ikke vi var i slekt og sa jeg måtte ha tapt genlotteriet.
Ikke se på meg. Jeg tenkte det, men jeg sa det ikke.
- Adam? Er du klar? - Ja, begynn.
Jeg skulle gjerne sagt at det vriene er slutt, men det har bare begynt.
Skal vi gå igjennom det?
Vi begynner med målet. Fahim Jarif.
Han er ansvarlig for bilen med sprengstoff på stranda.
Han bruker det meste av tiden i takleiligheten på Palace-hotellet.
Det er som en festning. Det er derfor han er utilgjengelig.
De få gangene han går ut, -
- er han beskyttet av iranske spesialsoldater, ledet av Q. Javad.
Qassem er forsiktig, og Jarif er paranoid.
Dere mister ham hvis dere skremmer ham.
Tehuset der han holder møte i dag, er der. Midt i sentrum.
Vi vet ikke hvem han treffer, men vi vet hvor han pleier å sitte.
Som dere ser på kartet og bildene mr. Larijani tok, -
- så har vi fri siktelinje til Jarif herfra. Avstanden er på 595 meter.
- Vinduene på tehuset, da? - De er åpne.
- Er de lukket, så er det tynt glass. - Det ordner vi.
Etter én time er Dalton og Jaz på flyplassen.
Preach. Du tar toget til Istanbul.
Amir og McGuire. Dere får hjelp av Hossein til å komme dere vekk.
Da har vi 187 minutter på oss til å ta målet.
Har dere noen spørsmål?
Dette er Iran. Revolusjonsgarden er overalt.
Dette er en regjering som har brent flagget vårt siden 1979.
USAs myndigheter vil benekte ethvert kjennskap til dere.
Da må dere klare dere selv.
Så jeg spør igjen: Har dere noen spørsmål?
Jeg har ett.
Syns dere ikke at jeg kunne vært McGuires bror?
- Men mer forfinet? - Nei.
Start klokka, direktør.
Første kolonne er tiden. Jarif bør dra hjemmefra om fem minutter.
- Dalton og McG. Dere går først. - Lykke til, kaptein.
Jobber du sammen med kvinner nå?
Jeg jobber med alle som gjør jobben.
Jeg har aldri trodd du var diskriminerende.
Jeg er bare en mann som mistet datteren til de udyra.
Ja. Men de bør heller være urolige for hva hun kan gjøre mot dem.
Tiden er inne.
Vi har bilen i sikte.
Og der er Jarif.
- Jarif er i bevegelse. - Oppfattet.
Oppfattet.
JARIF DRAR
- Tid? - 13.20.
Vi tok nettopp til høyre i Valiasr-gata.
Jarifs menn vil stille seg opp. Hold deg utenfor området deres.
Oppfattet. Vi bremser. Amir bør se den bilen snart.
Amir? Ser du ham?
Bilen er i sikte.
Jeg ser Jarif.
Avstanden er 580 meter.
Du må to minutter mot venstre. Skru to minutter mot venstre.
Han er inne. Han går mot bordet sitt.
Skru to minutter mot venstre. Skru to minutter mot venstre.
Uforandret vind.
Vent. En fra partiet gjenkjente ham nettopp.
Avvent.
Han ber ham om en tjeneste.
Ingenting forandrer seg.
Vi trenger ikke hisse oss opp. Jaz?
Hvis han setter seg, kommer han aldri til å reise seg igjen.
Qassem gjør endelig jobben sin.
Det er klart.
Ett skritt til.
Skru to minutter mot venstre. To minutter mot venstre.
Tilgi meg.
Han gjenkjente meg.
- Det var bare en tilfeldighet. - Vi går herfra. Nå.
Jarif drar. Jeg gjentar: Jarif drar.
Dalton! Avbryt! Fortsett med plan Alfa.
- Mot en annen etasje! - Hvorfor?
Så jeg kan skyte ham før han kommer til bilen.
- Dalton. Du må dra. - Noen må si meg hva som skjer.
Han ble skremt. Han drar nå. Vi følger etter.
Nei! Han er allerede paranoid nok.
Jeg vil ikke at noen skal risikere livet.
Jaz. Jeg mener deg.
Avstanden er 670 meter.
Skru to minutter mot venstre.
- Hva er det, sir? - Ingenting. Nå drar vi.
- Hva fanken var det, Jaz? - Jeg ødela det.
Det var en unge der.
Oppdraget er avbrutt, Dalton. Klokka går.
Dette var ikke bra.
- Vi vet ikke hvem Jarif ville møte? - Nei. Hvordan det?
Jeg tror jeg ser på henne akkurat nå.
Menn som Jarif gjør ikke forretninger med kvinner.
Hvis hun ikke er kurer for en som ikke kan treffes ute.
Det er risikabelt å finne det ut.
Ansiktsgjenkjenning på Amirs kamera.
Dalton. Avvent med å trekke dere tilbake.
Hun går mot deg. Røde klær, svart skjerf.
Greit. Kjør rundt kvartalet.
Amir. Ikke følg etter. Vi følger etter på den andre siden.
Hun går mot deg. 15 meter unna.
Det er Aida Hareb. Nasser Harebs søster.
Hjernen bak de to største selvmordsangrepene på USA i Irak.
Det var helt klart henne Jarif skulle treffe.
Se om hun fører oss til ham.
- Hun pigger av! - Jeg tar henne.
Hun løp inn. Sjefen er etter henne.
Jeg vil at du skal dekke smuget, McG.
Preach, Jaz. Stå rundt ham. Amir, Hossein. Steng utgangene.
Greit. Andre etasje.
Tredje etasje.
Jeg går inn.
Aida Hareb!
- Å nei! - Hun tok en selvmordspille.
Nei, nei!
Nei! Du får ikke gjøre det! Spytt den ut!
Død over dere alle!
- Trenger du hjelp? - Jeg klarer meg.
Klart.
- Hvor lang tid til evakueringen? - Fem minutter.
Vi har ikke fått en indikasjon på at noen vet at dere er her.
Vi har telefonen hennes og Jarifs nummer.
Jarifs nummer er håpløst.
- Beklager, sjef. - Vi kan ikke gjøre noe med det nå.
Hva fanken skjedde der ute?
Jeg prøvde meg på et annet skudd. Jeg så en mulighet.
Vi gjør aldri, aldri, noe annet enn det planlagte.
- Vi improviserer alltid. - Nei, jeg gjør det.
Du holder deg til planen. Punktum!
Tror dere at vi har like mye spillerom her som i Paris?
Jeg dropper det at du nesten drepte et barn.
Sjefen har rett. Det skal ikke skje igjen.
Tekstmelding på Aidas mobil. Ukjent nummer.
"Beklager at jeg ikke kom."
- Det må være Jarif. - Han vet ikke at hun er død.
- Hva tenker du? - Han vet ikke at vi er like bak.
Vi må få ham til å treffes et annet sted.
Det virker ikke som en slags kode.
Hun ville vært ærbødig. Prøv: "Kanskje i morgen er bedre?"
- Hun vil treffes igjen. - Det er noe som ikke føles riktig.
Jeg forstår deg, men jeg er her av hensyn til sikkerheten din.
Samme følelse som den morgenen broren min ble drept av Mossad.
Jeg kunne stoppet ham.
Da han forlot hotellet vårt. Men jeg stoppet ham ikke.
Han ville levd nå hvis jeg hadde stolt på magefølelsen.
Hva skal jeg si? Hun har reist helt fra Beirut.
Jaz skal svare. Vi har bare én sjanse.
Gi henne alt du vet om Aida.
Dalton. Gi oss to ringetoner.
Libanesisk dialekt.
- Hallo? - Beklager at jeg ikke kom.
- Ble det problemer? - Nei, ingen problemer.
Jeg ble oppholdt. Når kom du?
- For tre dager siden! - Tirsdag morgen.
Hvordan har din bror det? Det er lenge siden jeg så ham.
- Hun så broren for 4 måneder siden. - Det er det for meg også.
Men vi snakker en del, og han har det bra. Skal vi ses?
- Ja, selvsagt. Klokka fire? - Det er bra.
- Skal vi ses ved tehuset? - Nei, ikke tehuset.
Jeg er lei av det stedet. Kom til leiligheten min.
- Hun bør foreslå noe annet. - Det går ikke.
- Det blir fint. - Så bra.
Det var iallfall et godt forsøk.
Hva er det?
- Sprøtt! - Bare hvis de har møtt hverandre.
Ellers er det en kalkulert risk som Dalton må ta.
Få opp Khans bilde.
- Hva tror du? - Mulig med sminke, men vi bør ikke.
Det er notert. Noah?
Et dypdykk viser... at Aida og Jarif aldri har møtt hverandre.
Vi bytter ut Aidas bilde mot Jaz' bilde, -
- og så ser vi om Jarif sjekker henne.
Dalton. Vi tror at Jaz kan bli tatt for å være Aida.
Fortell meg hva du vil gjøre.
- Hvor lang tid før giften virker? - Fem minutter.
Du må finne på en unnskyldning for å dra derfra når han har tatt den.
Det vil se ut som et hjerteattakk. Selv om hun er der...
De holder på henne hvis hun er der idet det skjer.
- Amir? Hva tror du? - Det går an med deres kvinnesyn.
Jarif vil ikke anse Aida som farlig.
Vi drar ikke hjem hvis den jævelen fortsatt puster.
Preach?
Det beste er at Jarif føler seg trygg i leiligheten sin.
Et øyeblikk.
Jeg vet hva vi snakket om.
Men det skal ikke påvirke beslutningen din.
Du har ingenting å bevise. Vi trenger ikke gjennomføre dette.
For min del kan vi gå herfra rake i ryggen.
Det er nok det vi burde.
Den dagen da lastebilen kom imot oss på stranda...
...hva tenkte du på da?
Jeg var forbanna. Det er én ting å angripe soldater.
- Men han gikk på ungene. - Ja.
- Vi hadde flaks. - Ja, det hadde vi.
De neste ofrene har kanskje ikke sånn flaks.
Nå sørger vi for at det ikke blir flere offer.
- Å ja? - Visst fanken.
Greit. Hun gjør det.
Jaz må ikke gå inn alene. Men de vil oppdage meg straks.
Preach også. Så dere to må være i lobbyen.
Vi kaller det et forretningsmøte mellom dere og Hossein.
Adam. Det er umulig å ta våpen med inn der.
Jeg vet det. Dere finner en vakt og tar våpenet hans hvis noe går galt.
Den ordren kan jeg støtte.
Vi identifiserer et ansikt ved hjelp av visse punkter.
Taktisk sminke betyr ikke at du skal se ut som en tvilling.
Vi manipulerer med de punktene, så hjernen som oppfatter det...
Da treffer de den de venter å treffe.
Vet døtrene dine at du kan gjøre dette?
Nei. De får snuble seg igjennom puberteten på egen hånd.
Du må improvisere hvis noe går galt.
- Velkommen, frøken... - Hareb.
Mr. Jarif venter meg.
Får jeg se legitimasjonen din?
Disse herrene følger deg til heisen.
Hun er inne.
Jeg avskyr å sitte her, Preach.
Jeg avskyr dette mer enn du kan ane.
Det gjør vi også, når du risikerer alt. Men vi har tro på deg.
Nå må vi ha tro på Jaz.
Hareb. For en ære.
Jeg er Qassem, Jarifs sikkerhetsansvarlige.
Du må unnskylde, men vi må være på vakt sånn som tidene er.
- Gjesten din er her. - Velkommen, Aida.
Det er en ære. Unnskyld at jeg snakker dårlig persisk.
Jeg er enda dårligere enn det i arabisk. Engelsk?
Du kan forlate oss, Qassem.
- Sitt ned. Føl deg som hjemme. - Takk for at du tar imot meg.
Broren min snakker ofte om deg.
- Når så du ham sist? - For kanskje fire måneder siden.
- Og du? - Det er nok tre år siden sist.
Vent.
Det er noe veldig galt her.
Vi har ikke fått teen vår.
- Du må ha en vidunderlig utsikt. - Ja, men jeg titter ikke ut så ofte.
Teheran blomstrer, trass i alle sanksjonene.
- Hvor mye sukker vil du ha? - Ikke noe, sier legen min.
- Jeg hater leger. - Det gjør jeg også.
Broren min beundrer arbeidet ditt.
Han anser deg som en helt. Han er inspirert av deg.
Broren din er inspirasjonen. Krigen vil vare lenger enn vi ønsker.
Det er ikke bare på slagmarken, men på Internett og i mediene.
- En krig for hjerter og sjeler. - Vi må vinne.
- Jasmin. Yndlingsteen min. - Min også.
- Innkommende samtale fra hvem? - Aidas bror.
Nasser. Sa du at vi skulle ses?
- Skal du ikke ta den? - Nei, jeg gjør det senere.
Skal du uroe ham uten grunn? Bare snakk.
Er det du, Aida? Hvorfor har du ikke svart?
Jeg trodde noe hadde skjedd med deg.
Du er gudfryktig. Du kommer ikke til himmelen om en kvinne dreper deg?
Det er ikke perleporten du ser.
Sjef? Husker du at du nevnte improvisasjon?
Det er på tide å improvisere.
Jarif er død.
Jeg kunne ikke bruke giften.
Jeg kan komme meg vekk herfra, men jeg trenger hjelp.
McG og Amir tar hvert sitt trappehus.
Dere må gjøre vei for henne.
Hossein. Du er øynene våre i lobbyen.
Kommandosentralen sier fra når alarmen går-
-og er klar til å få oss vekk.
Du får hjelp i trappehusene, Jaz. Vær rolig. Ikke ta heisen.
Frøken Hareb.
Du trenger et nøkkelkort.
Hvordan var møtet, sir?
Sir? Fahim?
De vet det.
- Alarmen gikk. - Dalton. Kom deg vekk derfra.
- Hele byen vil komme etter deg. - Jeg må få ut Jaz.
Jeg er i femte etasje. Jeg går mot trappehuset i sør.
- 20 sekunder. - Hvem har det sørlige?
Jeg er i tredje, fritt til fjerde. Flere menn er på vei.
Jaz. Vi fører deg til lobbyen og henter deg ved utgangen i sør.
Jaz. Tre stykker på vei mot deg.
Du er trygg, men du må skynde deg.
- Amir. Hun kommer til deg. - Oppfattet.
Amir og Jaz. To stykker kommer fra lobbyen.
Jaz. Gå ut i andre etasje.
Amir og McG. Gå tilbake til lobbyen.
- Vi må finne en utgang. - Det er et smug på vestsiden.
Hun kan ikke gå igjennom lobbyen.
McG og Amir bør gå mens de kan.
Vi må finne en annen vei til Jaz.
Jeg trenger ikke lobbyen. Jeg hopper ut av vinduet.
- Nei, Jaz. Det er sprøtt. - Det er det du ville gjort.
Jeg ser et vindu mot smuget.
Jeg er der om ett minutt. Kom fort, for jeg brekker nok beinet.
Vi ses på skjulestedet hvis dere ikke hører noe på 5, McG, Amir, Hossein.
20 sekunder.
Stopp der framme.
Ti sekunder.
Dette vil gjøre vondt.
Adam. De har henne. Jeg gjentar: De har tatt Jaz.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com